Tidigare:
Jag har knappt dödat nån här.
Jobbar du med Roman?
Roman talar inför Studiolo på fredag. Du borde komma.
- Vilken stygghet intresserar dig? - Din, doktor Fell.
Ska du vrida mig i en obekväm ställning?
Jag ska räta ut dig.
Sniglar äter helst inte ensamma. Om de bara kunde äta med Will Graham.
Är Will Graham vid liv?
Han kunde inte ersätta terapin.
Vad har du gjort, Hannibal?
Abigail...
Jag visste inte vad jag skulle göra, så jag gjorde som han sa.
Var är han?
Du skulle ju åka härifrån.
Vi kunde inte åka utan dig.
Tiden gick baklänges. Tekoppen jag krossade sattes ihop igen.
Abigail fick plats i din värld.
Förstår du det? Vi fick plats allesammans.
Jag ville överraska dig.
Och du... Du ville överraska mig.
Jag lät dig lära känna mig. Se mig.
Jag gav dig en sällsynt gåva. Men du ville inte ha den.
- Ville jag inte det? - Du ville ta mitt liv.
Nej. Nej. Inte ditt liv.
Du ville ta min frihet ifrån mig. Sätta mig i en fängelsecell.
Tror du att du kan förändra mig såsom jag har förändrat dig?
Det har jag redan gjort.
Ödet och omständigheterna har fört oss till detta ögonblick.
När tekoppen krossas.
Jag förlåter dig, Will.
Förlåter du mig?
Nej... Nej...
Du kan få allt att försvinna. Luta huvudet bakåt.
Slut ögonen. Vada ned i den lugna bäcken.
- Hur mår du? - Törstig.
Det finns nån här som vill träffa dig.
De sa att han visste hur han skulle skära mig.
De sa att det var kirurgiskt.
- Han ville att vi skulle överleva. - Han lämnade oss där för att dö.
Men det gjorde vi inte. Han skulle ta mig med sig.
Vi skulle åka tillsammans. Han hade skapat en plats för oss.
- Abigail. - Varför ljög du för honom?
Det var för hemskt att tro att det som var fel var det rätta att göra.
Han gav dig en chans att ta tillbaka allt, men du ljög.
Ingen hade behövt dö.
Det är svårt att förstå vad som hade hänt -
- vad som hade kunnat hända och vad som hände i en annan värld.
Jag har svårt nog att hantera den här världen.
Jag hoppas att nån av de andra världarna är lättare för mig.
Allt som kan hända händer.
Det måste sluta väl, och det måste sluta illa.
Det måste sluta på alla möjliga sätt.
- Det är så här det slutade för oss. - Vi har inget slut.
Han har inte gett oss ett än. Han vill att vi ska hitta honom.
Skulle du fortfarande gå till honom efter allt han har gjort?
Om allt som kan hända händer kan man inte göra nåt fel.
Man gör bara det man ska göra.
När vi har lämnat detta liv kommer jag att ha den här platsen.
I ditt minnespalats?
Det är ett stort palats, även efter medeltidens standard.
Foajén är ett normandiskt kapell i Palermo.
Allvarligt, vackert och tidlöst.
Med en påminnelse om ens dödlighet. En dödskalle ingraverad i golvet.
8 MÅNADER SENARE
DET NORMANDISKA KAPELLET PALERMO, ITALIEN
Även i en upplyst värld kommer vi hit för att känna oss närmre Gud.
- Känner du dig närmre Gud? - Det är inte Gud jag vill hitta.
Tror du på Gud?
Det jag tror på är närmre science fiction är bibeln.
Alla vet det, men ingen säger det.
G-D skulle inte göra nåt för att besvara nåns böner.
Gud kan inte rädda nån av oss, för det vore klumpigt.
Elegans är viktigare än lidande. Det är hans verk.
- Pratar du om Gud eller Hannibal? - Hannibal är inte Gud.
Han skulle inte ha kul om han var Gud.
Han roar sig genom att trotsa Gud.
Inget skulle göra Hannibal gladare än om taket kollapsade under mässan.
Fulla bänkar. En kör som sjunger. Han skulle älska det.
Och han tror att Gud också skulle älska det.
RÄTTSTEKNIKER STÖR EJ
Är det han?
- Vad sa han? - Han sa att han vill prata med er.
Signor Graham...
Utredare Rinaldo Pazzi. Questura di Firenze.
- Ni är långt från Florens. - Ni är långt från Baltimore.
Jag har läst allt jag kunde hitta om FBI: s profileringsmetoder.
- Jag har läst att ni satt i fängelse. - Läs vidare. Jag blev rentvådd.
Ni kommer till Palermo, och strax efteråt dyker det upp ett lik.
Prästen i Cappella dei Normanni sa att ni ofta är där.
- Jag ber. - Man kan finna tröst i bön.
Det ger en en känsla av att man inte är ensam.
Ciao.
Är Will Graham här på grund av liket, eller är liket här på grund av honom?
Varför är ni här?
Jag är som ni. Jag gör det ni gör. Vår fantasi är en gåva.
Jag har ärr från en man som tog tag i bladet på sin gåva.
Ni tog tag i fel ände.
Ögonblicken då kopplingen skapas. Det är mitt största nöje.
- Att veta. - Att veta. Inte känna eller tro.
Ni vet vem som mördade mannen och lämnade honom i Cappella Palatina.
- Vet inte ni det? - Jag träffade honom för 20 år sen.
Il Mostro. Monstret i Florens.
Han arrangerade sina offer som en vacker tavla.
Il Mostro skapade bilder som fastnade i sinnet på mig.
För 20 år sen ältade jag ett par som hittades mördade -
- i en pickup i Impruneta.
Liken var arrangerade och dekorerade med blommor.
- Som en Botticelli. - Precis som en Botticelli.
Hans tavla "Primavera" hänger i Uffizigalleriet i Florens.
Precis som för 20 år sen. Den utsmyckade nymfen till höger.
Blommorna kommer ut ur hennes mun. Det är likadant.
Uffizigalleriet. Det var där ni träffade Il Mostro.
Det var där jag träffade den här mannen.
Monstret i Florens.
Framgång är ett resultat av inspiration.
Uppenbarelse är utvecklingen av en bild -
- som först är suddig och sen blir tydlig.
Att hitta inspirationen Il Mostro använde var en triumf.
Jag åkte till Uffizi och stod framför "Primavera" dag efter dag.
Och oftast såg jag en ung, litauisk man där.
Han var lika trollbunden av tavlan som jag.
Lika trollbunden som jag föreställde mig att Il Mostro var.
Och varje dag såg jag honom återskapa tavlan med blyerts -
- precis som han gjorde med kött.
Jag visste det. Det var mitt livs bästa ögonblick.
Ett ögonblick som gjorde mig berömd och sen krossade mig.
Jag var så ambitiös -
- att questura nästan förstörde mannens hem i jakt efter bevis.
- Han lämnar inga bevis. - Nej, det gör han inte.
Han äter dem.
En annan man... Han var inte oskyldig -
- men han hade inte begått dessa brott. Han var en drömmisstänkt.
Han dömdes utan bevis på grund av sin karaktär.
Skuld har en tendens att inte fastna på Hannibal Lecter.
Den har en tendens att fastna på dig.
Jag krossade vartenda ben.
Jag bröt dem dynamiskt.
Gjorde dig formbar.
Jag flådde dig... böjde dig...
...vred dig... och trimmade dig.
Huvud, händer, armar och ben.
En figurklippning.
Det här var mitt verk.
Ett alla hjärtans dag-kort skrivet på en bruten man.
Will?
Jag känner mig närmre Hannibal här.
Gud vet vad jag vore utan honom.
Han gav oss sitt krossade hjärta.
- Hur visste han att vi var här? - Det gjorde han inte.
- Men han visste att vi skulle komma. - Han saknar oss.
Hannibal följer flera tankespår samtidigt utan distraktioner.
Och ett av de spåren ska alltid underhålla honom.
- Han leker med oss. - Alltid.
Vill du fortfarande vara med honom?
Ja.
Han gav tillbaka dig till mig.
Och sen tog han dig.
Det är som Gullan och fotbollen. Han tar dig hela tiden.
Tänk om ingen dog. Tänk om vi alla hade åkt tillsammans.
Som vi skulle göra efter att han serverade lammet.
Vart hade vi åkt?
- I en annan värld? - I en annan värld.
Han sa att han hade skapat en plats för oss.
Det finns en plats för dig, Abigail. I den här världen.
Det var den enda platsen jag kunde skapa för dig.
Ber ni?
Hannibal ber inte. Men han tror på Gud. Intimt.
Jag frågade inte Hannibal Lecter.
Mina böner skulle nog känna sig trängda av helgonen, apostlarna -
- och... Jesus Pantocrator.
- Hur känner sig era böner? - Jag hoppas att de kom undan...
- och flög upp till Gud. - Bad ni att ni skulle ta fast honom?
Ni borde be att han inte tar fast er.
Jag leder inte Questura di Firenze utan orsak.
Ni kunde inte ta fast honom förut. Varför skulle ni lyckas nu?
På grund av er.
Varför tror ni att jag vill ta fast honom?
Signor Graham...
Om det kunde göra er tillfredsställd...
...skulle jag föreslå att ni låter Il Mostro vara.
- Det kan ingen av oss göra. - Han kommer att döda er.
Jag har oftast rätt om sånt.
Han lär er lära känna honom. Han skickade sitt hjärta till er.
- Var är han nu? - Han har inte gått nånstans.
Han är fortfarande här.
Hannibal!
Signor Graham?
Ni bör inte vara ensam här.
- Jag är inte ensam. Jag har er. - Ni vet inte vilken sida jag står på.
Vad ska ni göra när ni hittar er Il Mostro?
Det... undrar jag också.
Vi bär de döda med oss, signor Graham. Vi måste lätta på bördan.
Ta de döda till kapellet innan ni gör dem sällskap.
Ni är redan död, eller hur?
Buonanotte, commendatore.
Hannibal.
Jag förlåter dig.
Översättning: Evelina Eriksson www.btistudios.com